![](https://liza.ua/wp-content/uploads/2023/09/benjamin-lehman-ppmixmhhhyc-unsplash.jpg)
Кілька років тому я вибирала готель для чергової подорожі та уважно читала відгуки постояльців. І серед усіх позитивних мені попався один негативний, у якому було написано приблизно таке: «Готель у цілому можна було б назвати непоганим, але наволочки на подушках були занадто жорсткими. На моє прохання їх замінити менеджмент готелю відповів, що не має інших. Ставлю їм величезний мінус. Тоді я посміялася. Ось уже Принцеса на горошині, це ж як треба фіксуватися на деталях, щоб помічати жорсткість наволочки. І як наволочка може зіпсувати відпочинок. І спокійно забула про прискіпливу туристку. ЧИТАЙ ТАКОЖ: Мені вже пізно: як не принижувати себе віком Проте нещодавно згадала про неї. І ось чому. Дедалі частіше від людей зі свого оточення я чую, що вже нічого не тішить у житті до стану «вау!». Все начебто є і багато було, але кудись пішло це постійне передчуття чогось страшно цікавого попереду.
Вже були в житті любов, народження, смерть, зрада, дружба, самотність, кар’єра, подорожі, дорослі рішення та спонтанні витівки, відповідальність та необдумані вчинки, п’янки до ранку, здорове харчування та фітнес, секс із незнайомцем із бару чи подружня вірність. І начебто років ще не 100, а лише 35, 40, може бути 50, на спокій ще рано. І діти виросли, і борги суспільству роздані і можна було б жити в задоволення. А насолоди немає. Є “нормально”, “непогано”. Але немає цього щасливого щенячого «ура, там попереду ще стільки всього цікавого».
Не тому що депресія. А тому, що ми живемо у суспільстві споживання. Ринок товарів та послуг постійно поповнюється та оновлюється, за якісь 10-15 років ми перепробували все, що нашим мамам та бабусям не снилося за всі їхні 70-80 років життя. А ще – нескінченні понти. Які диктує суспільство споживання. Тобі 40, а ти ще їздиш у метро? Відстій. Тобі 35, а ти ще ходиш у бенеттонівському пуховичку замість норки? Соромно. Поїхала відпочивати до Туреччини? Дітка, Туреччина – це для студентів, Канари та Мальдіви – ось місця відпочинку для пристойних жінок.
Про гаджети взагалі промовчу. Бути простим і витрачати розумно не модно. Модно стояти у черзі за черговим Iphone. Моя найкраща подруга дуже прискіпливо вибирає парфуми, а ще – крем для обличчя. Днями вона з обуренням розповідала мені, як новий дорогий крем недостатньо живить усі шари її шкіри. «Недостатньо живить всі шари шкіри» – це схоже на жорстку наволочку, ні? Адже ще 20 років тому банк дешевого крему Avon викликав у нас бурю захоплення. І хто там дивився, для якої він шкіри та для якого часу доби? Нам пощастило стати щасливими володарками заморського крему, і це приємно гріло кров. Ми з радістю мазали, фарбували та лили на себе все, що вдавалося роздобути. Хто думав про якість, а про наслідки?
А 25 років тому ми пили дешеве вино із пластикових стаканчиків на студентських вечірках. Закушували його гречаною кашею, яку їли ложками із загальної каструлі. І якщо до вина та каші вдавалося ще наскрести на сосиски – це був взагалі рай. Ми їли, пили, танцювали та сміялися. А тепер сосиски я зовсім не їм. Вони не мають м’яса. Зате є багато чого іншого, шкідливого для організму. Але хіба 25 років тому я думала про те, з чого зроблено сосиски? І від косметики Avon я зневажливо відвертаюсь, адже випробувані вже Lancom, Dior, Chanel. І навіть вони не викликають колишній драйв. Звісно, вік змінює людину. З ходи зникає веселий хода, а з погляду – тьмяна іскра. Ми стаємо розумнішими, досвідченішими, прозорливішими. Але ще нам стає ліниво. Ліниво встати і піти кудись, адже ми там уже майже напевно були. Ліниво поговорити з незнайомцем – ну що він може нам сказати, ми всі й так уже знаємо.
![расплата +за счастье расплата +за счастье](https://liza.ua/wp-content/webp-express/webp-images/doc-root/wp-content/uploads/2017/02/dreamstime_xxl_83076507.jpg.webp)
dreamstime.com
![книга счастья книга счастья](https://liza.ua/wp-content/webp-express/webp-images/doc-root/wp-content/uploads/2017/02/d5757dd8782937cfd02130cdb107d108.jpg.webp)
дійсно цікавий матеріал кожного дня!