![курси для початківців - фото 1](https://liza.ua/wp-content/uploads/2024/09/kursy-dlya-pochatkivtsiv-foto-1.jpg)
Вікторія Кагаловська – фешн ілюстратор, художник, автор мерча kagalovska_store та блогер з України. За 6 років у художній сфері Вікторія встигла попрацювати з такими гучними брендами, як Escada, Fashionary, Florasis, Mercedes Benz week Russia, laModa, le Black і Posh, стати амбасадором Royal Talens і випустити іменні пензлі daVinci, якими малюють художники . Її картини купують для приватних колекцій, друкують на одязі та аксесуарах, а ще тисячами ріпостять у Instagram та Tiktok. Там у Вікі сумарно понад 700К фоловерів, які люблять усе, що робить художниця. Як історику за освітою вдалося досягти таких божевільних результатів у сучасному мистецтві, чому художня освіта обмежує уяву та як поєднувати арт та діджитал, — Вікторія розповіла в інтерв’ю. Якщо описати себе у 3 словах, то я – Перфекціоніст, трудоголік та відмінниця. Почала малювати на 5 курсі університету ім.Шевченка, навчаючись на історика. Так, несподівано. Але я сама, а не будь-хто ще зробила цей вибір. Я історик до мозку кісток. Але як і скрізь, траплялися пари, які не викликали пекучої цікавості, на них я і почала малювати. Спочатку це були історичні сукні з турнюром, образи у стилі ампір. Тоді я малювала на блокнотах у смужку, перемальовуючи ідеї зі старих випусків Vogue. І так тривало 2 роки, доки я не закінчила університет. Потім я кілька років не малювала взагалі та займалася бізнесом із чоловіком. Пізніше я пішла у декрет. Але коли я починала, фешн ілюстрація ще не була такою популярною як зараз. Хоча насправді вона існувала ще сотні років тому. (Історики моди кажуть різні цифри). Вже у 16 столітті художники малювали придворних дам і кавалерів у модному вбранні, а ось у світову моду цей жанр стрімко увірвався в середині 19 століття. Згодом, фешн-ілюстрація пішла в діджитал і ось тільки останні 20 років вона вже міцно вкоренилася в мистецтві як самодостатній жанр.
Увірватися у творчість знову вдалося у 2016 році. Тоді я волею нагоди потрапила на онлайн-курс з фешн-ілюстрації Наталії Волобуєвої. Вона спостерігала, як я малюю і одного разу сказала не робити цього “в стіл”. Адже мистецтву потрібні глядачі. Тоді я завела блог у Instagram, який став моєю щоденною роботою. Не хаотично викладати малюнки, а спостерігати та аналізувати тренди та алгоритми ведення соцмереж – такою була моя стратегія розвитку в блозі (привіт, освіта історика). І зараз там уже майже 300 тисяч фоловерів. Свою першу ілюстрацію я продала за ціною одного копік-маркера – за 10$. І це сталося завдяки блогу у Instagram. Мені написала дизайнерка з пропозицією відмалювати образи з її колекції і я погодилася. Того року я вирішила говорити «так» у моменти, коли сумніваюся. Ціна за ілюстрацію була символічною, але саме після цього замовлення посипалися інші – я почала малювати для різних брендів та клієнтів з усього світу. Найважче було не спати. Коли я стала мамою, часу на малювання катастрофічно не вистачало, і я почала малювати ночами. Щоночі, коли всі лягали спати, я сідала і працювала по 4-5 годин. Мені було не окреслювати уривками протягом дня, постійно відволікаючись на домашні справи. Незавершеність процесу лише злила. Тому я обрала ідеальний (на той момент) варіант для себе — 5 безперервних годин нічної творчості на самоті. І це чудово працювало перший рік. Зараз я дико кайфую від того, що можу малювати вдень — за хорошого світла і з можливістю красиво знімати свої ілюстрації в блог!
Я не вірю в успіх, я вірю в ЄБШ. До ледарів успіх у двері не постукає. А от якщо ти накопичуєш досвід, знання, постійно працюєш над собою та своєю майстерністю, то удача — це, мабуть, опинитися у потрібному місці з потрібними людьми за потрібних обставин. Щиро кажучи, удача і талант — 2 речі, які знецінюють усю роботу художника. Терпіти не можу фразу “Ну їй же пощастило”. Просто хтось працює, а хтось чекає на щасливий випадок і нарікає на відсутність таланту. 1% таланту та 99% завзятої праці. Талант – це м’яз, який потрібно тренувати. Якщо ви не полінуєтеся і догортаєте мій Інстаграм до перших робіт, ви побачите, що у вас такий самий талант, як і в мене. З уроджених якостей у мене було лише величезне бажання малювати, а далі — механіка: щоденна робота над технікою, навчання та нагляд. На малювання я витратила більше годин, ніж на історичному факультеті, вивчаючи професію. І, мабуть, єдина причина, чому я трохи жалкую, що не вчилася у художній школі, — це можливість зробити свій шлях навчання коротшим. Адже в процесі навчання в академії художник переймає концентрований досвід наставників, а самоучка отримує цей досвід самостійно — методом спроб та помилок. Часом художня освіта обмежує уяву. Художник-початківець споживає інформацію, яку йому відсортували, а не яку він сам вибрав. І моменти, коли він малює, як відчуває, а вчитель каже йому «прай» замість «візьми та спробуй ще раз» — ламають. Художник починає думати вже не про те, як виразитись через малюнок, а як зробити «правильно», щоб бути високо оціненим.
Знакова робота для мене – ілюстрація до мого бренду одягу. Мені сподобалися окуляри і хотілося затестіти нову маскувальну рідину для акварелі. Вийшла ця стильна дівчина в окулярах. Чому знакова? Тут я побачила своє професійне зростання. Витративши багато годин роботи, мені вдалося передати все що я хотіла: форму, прозорість, об’єм, чистоту кольору в багатошаровості в ілюстрації. Відчуття особистого level up, мабуть, ось що робить цю ілюстрацію знаковою. Я люблю фешн ілюстрацію за те, що в ній можна все! Цьому навчають далеко не у всіх ВНЗ. Кожен ілюстратор має свій почерк. Хтось змінює пропорції тіла, хтось експериментує з одягом, третій грає з рисами обличчя. Це не малювати за стандартами, а створювати своє. Стилізувати, бути експресивним, яскраво самовиражатися. У фешн ілюстрації ти малюєш, як тобі подобається і можеш сміливо заявляти: Я художник, я так бачу. Мої ілюстрації відрізняються тим, що вони реалістичні, але все одно в них змінені деякі пропорції – у мене завжди акцент на губи та очі. Я дуже люблю яскраві кольори: крейзі макіяж та волосся, акцентні татуювання, пірсинг. Смішно, як для художника, який жодного разу в житті не фарбував волосся і не зробив жодного татуювання. А ще люблю додавати легку недбалість: випадково впале волосся на обличчя, несподіваний відблиск, асиметрію. Мій стиль у малюванні – це про яскравість фарб. Персонажі моїх картин – гарні дівчата. Реальні та нереальні героїні. Різних національностей та культур. Мене надихають їхні особи, форми, тіла. А ще може надихнути гарний профіль, випадково помічений відблиск чи мій стан у моменті, який я передаю через ілюстрацію. Але хлопців ви ніколи не побачите у моїх сюжетах. Вони мене банально не надихають. У роботі маю свої табу. Я не малюю чоловіків, не малюю камасутру (двічі відмовлялася ілюструвати її) і не віддаю ілюстрацію, якщо вона не подобається мені самій. Так я одного разу повернула аванс клієнту зі Штатів, бо не побачила у роботі душі. Не малюю за натхненням і не чекаю музу. Упевнена, що якщо я вже обрала малювання своєю професією, то маю працювати постійно. Нехай сьогодні я не натхненна, але малюючи я можу відпрацювати майстерність. Прийде натхнення — зроблю шедевр уже з набитою рукою. Щоб зростати, важливо малювати постійно. Мене надихає, коли мої ілюстрації перемальовують і відзначає мене у сотнях репостах у Instagram та TikTok. Наповнює, коли мені пишуть, що я надихнула когось почати малювати — маленьку дівчинку, молоду студентку, дорослу людину з двома освітами. Більше кайфу від процесу створення картини, ніж результату. Коли вибираю фарби в моменті і більше ні про що не можу думати. Або коли роблю перший мазок аквареллю та спостерігаю, куди побіжить жива фарба. Художнику потрібна і тусовка, і тиша. Я люблю людей. Люблю компанію художників, свій блог у Instagram та TikTok, аудиторію та взаємодію з ними. Але після людей мені потрібна тиша — час лише для себе та творчості. Як ви зрозуміли, найчастіше ця усамітнення відбувається вночі. (сміється) Із сучасних художників подобаються @katierodgers, @blairz, nuno_da_costa_illustration, @caseybaugh. З великих часів — Леонардо Да Вінчі. Він – людина – епоха. Леонардо — один із перших, хто почав використовувати техніку сфумато та створювати об’ємні картини, в яких ховав смисли. З усіх сюжетів найбільше люблю Мадонну Літту та його лілію на картині «Благовіщення». А ще захоплююсь Ван Гогом. Раніше вважала його дивною людиною, яка відрізала собі вухо, але повністю змінила думку, потрапивши до його музею в Амстердамі. Моя уява спрямовує нагляд. Я багато мандрую та люблю музеї. З улюблених місць – паризький Лувр та музей д’Орсе. Мої картини для всіх, кому вони відгукуються. Я завжди хотіла, щоб моє мистецтво було доступне кожному. Щоб маленька дівчинка могла зайти до Інстаграма, подивитися мої відео та надихнутися. Я не хочу робити свою творчість закритою. Я поєдную мистецтво та блогерство. Отже, інтегрую тренди у свою творчість. Розуміючи які ракурс та техніка зайдуть, я знімаю це. Ні, це зовсім не означає, що я кардинально змінюю свій стиль щоразу. Але в картинах завжди є щось свіже і новіше, що подобається аудиторії. Заради 5 картин, які вона полюбить, я готова експериментувати, намацувати, пробувати та малювати знову і знову. Люблю малювати, бо не можу інакше. Коли я не малюю, то злюсь і кидаюся на людей. Це моя залежність та спосіб життя (сміється). Для щастя та стану ресурсу художнику потрібні можливість малювати та визнання. Адже хто захоче піти на роботу та не отримати винагороду? Щоб бути успішним художником, важлива медійність та аудиторія, яка тебе любить. А ще важливо дружити зі своїми людьми, які тебе мотивують і підтримують у моменти зльотів і падінь.Автор тексту Марія Угнівенко
дійсно цікавий матеріал кожного дня!